СУБ’ЄКТ ЗЛОВЖИВАННЯ ВПЛИВОМ: АКТУАЛЬНІ ПИТАННЯ ДОКТРИНИ КРИМІНАЛЬНОГО ПРАВА ТА ПРАВОЗАСТОСУВАННЯ - Вознюк, А. А.; Мішура, М. В. (Вісник Луганського навчально-наукового інституту імені Е.О. Дідоренка, 2024)
У статті досліджено проблемні питання тлумачення суб’єкта активного (ч. 1 ст. 369-2 КК України) та пасивного (ч. 2 ст. 369-2 КК України) зловживання впливом. З’ясовано, що суб’єкт активного зловживання впливом (ч. 1 ст. 369-2 КК України) є загальним суб’єктом злочину, що не унеможливлює випадки вчинення цього делікту службовою особою. Водночас учинення злочину службовою особою в цьому та подібних випадках логічно було б щонайменше визнавати обставиною, що обтяжує покарання. Ще кращий варіант розв’язання проблеми, як видається, пропонують автори проєкту КК України, визнаючи вчинення певних злочинів із використанням службових повноважень чи професійних обов’язків або пов’язаних із ними можливостей ознакою, що підвищує тяжкість злочину на один ступінь. Критично проаналізовано позицію Об’єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 29 березня 2021 р. Запропоновано способи розв’язання проблеми тлумачення суб’єкта пасивного зловживання впливом, виокремлено їх позитивні та негативні аспекти. Найбільш оптимальним визнано варіант визначення суб’єкта пасивного зловживання впливом як спеціального – будь-якої особи, яка не використовує становище працівника підприємства, установи чи організації (тобто особи, яка працює на користь підприємства, установи чи організації), владу або службове становище чи повноваження службової особи юридичної особи приватного права або особи, що надає публічні послуги. Із цією метою ст. 369-2 КК України запропоновано доповнити приміткою, у якій вказати ознаки суб’єкта злочину, передбаченого ч. 2 або 3 цієї статті.